Александър Пушкин
Загасна дневното светило…

Превод от руски: Елисавета Багряна, —

chitanka.info

Загасна дневното светило…[0]

Загасна дневното светило.

Над синьото море е нощен здрач разстлан.

Шуми, шуми ти, корабно ветрило,

вълнувай се под мене, мрачен океан.

Аз виждам нейде бряг далечен,

на юг благословената земя —

с тъга и страст към нея се стремя,

от спомените си увлечен…

И чувствувам: сълза очите овлажни,

ту стихва, ту кипи душата

и пак лети край мен мечтата ми позната —

безумната любов на прежните ми дни,

и мъката, и всичко на сърцето мило —

желания, надежди, непостигнат блян…

Шуми, шуми ти, корабно ветрило,

вълнувай се под мене, мрачен океан.

Носи ме, корабе, в далечината синя

лети с прищевките на бурните води,

но само в моята родина

недей да се завръщаш ти —

там, гдето в моите гърди

се първи чувства разгоряха,

където музите над мене тайно бдяха,

където рано скърши цвят

загубената моя младост

и измени ми лекокрилата ми радост,

оставила в сърцето само скръб и хлад.

Аз диря нови впечатления

и бягам днес от тебе, край рожден,

от вас, другари в празни наслаждения

на младостта, уви, отминала от мен!

И вас, избранички в порочни заблуждения

аз жертвувах за вас и слава, и покой,

душата, свободата и живота свой —

и ви забравих аз: изменници потайни,

на златната ми пролет спътнички случайни

Но само ударът, от любовта вдълбан —

в сърцето раната — не се е изличила…

Шуми, шуми ти, корабно ветрило,

вълнувай се под мене, мрачен океан…

[0] Напечатано в „Сын отечества“, 1820 г., бр. 46, без подпис. Изпращайки елегията на брат си с писмо от 24 септември 1820 г., Пушкин му съобщава, че я написал „през нощта на кораба“ на път от Феодосия за Гурзуф. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.